(Золота оздоба у
вигляді качечки із амфоровидною підвіскою у дзьобі)
Борис Мозолевський
Ой летіла качечка на схід
сонечка,
Була в мами Опія – люба донечка.
Ой летіла качечка, квітло
зіллячко,
Несла в дзьобі амфору на весіллячко.
А вже ж те весіллячко плачем
линуло -
Повінчалась Опія з домовиною.
Як упав милий в битвоньці, взяли
силою,
Задушили, юную, над могилою.
Туга коса чорная. Білі грудоньки.
Чого ж тепер плакати, добрі людоньки?
А щоб не подумала, що не
добрі-бо, -
У віночок качечку тобі зробимо…
Золотая качечка, в дзьобі амфора.
А із тихих вуст її крівця капала.
СКІФСЬКЕ ЗОЛОТО
(Ліричний відступ до
коханої)
(За Б. Філіповим)
Коли і я за караваном
Піду, згорнувши днів сувій,
Я скіфським золотом курганним
Залишусь в пам’яті твоїй.
Не зви мене, не бий на сполох,
Не витрачай себе в журбі.
Можливо, інший археолог
В житті зустрінеться тобі.
Він сум в очах твоїх розтопить,
І ти промовиш тихо: «Мій!..»
Не дозволяй йому розкопок
В душі і пам’яті твоїй…
Немає коментарів:
Дописати коментар